Först fanns mörkret.
Sedan kom främlingarna.
Deras släkte var lika gammalt som tiden.
De hade förmågan att förändra den fysiska verkligheten med viljan.
De kallade förmågan "toning".
Men de var döende. Deras civilisation höll på att gå under-
- så de övergav sin värld för att söka bot för sin egen dödlighet.
Deras färd förde dem till en liten blå värld längst bort i galaxen:
Vår värld.
Här trodde de sig äntligen ha funnit vad de sökte.
Jag heter dr. Daniel Poe Schreber.
Jag är bara människa. Jag hjälpte främlingarna utföra sina experiment.
Jag har förrått min egen art.
Visas i kväll: Ondskan
Ni är förvirrad, eller hur? Och rädd? Jag kan hjälpa er.
Jag är läkare.
Ni har tappat minnet, ett experiment misslyckades. Förstår ni?
Nej. Vad pågår här?
Några är ute efter er, låt dem inte hitta er. Ge er iväg därifrån.
Är ni kvar?
Mr. Murdoch, ni har glömt er plånbok på Automaten.
Hämta den. Ni har betalat för tre veckor, och de har gått nu.
- Har jag varit här i tre veckor? - Där har ni det svart på vitt.
Dag och datum. Våra böcker är lika prydliga som våra sängar.
- Jag ska ordna det. - Ja, här räknas bara rena kontanter!
Tre veckor är ju tre veckor. Inga avdrag för gott uppförande.
Mr. Murdoch? Var är han?
Han gick alldeles nyss ut.
Sov nu.
Raring... Han sa att han var din mans doktor. Han ville prata med dig.
Schreber, psykiater
- Ursäkta mig. Doktor... - Schreber. Varsågod och stig in.
Ni måste vara Emma Murdoch. Tack för att ni kom med så kort varsel.
- Vad är det där? - Ett steg i min forskning.
Ni påstår att ni är min mans doktor, men han har aldrig nämnt er.
John har varit min patient ganska länge.
Han har känt sig för rädd på grund av era äktenskapliga problem.
- Har John berättat? - Ja.
- När sågs ni senast? - För tre veckor sedan.
Han gav sig iväg. Han var mycket arg på mig.
Det måste vara svårt för er. Men för Johns skull, betrakta mig som en vän.
John har tydligen drabbats av fullständig minnesförlust.
- Ni kan inte mena allvar! - Han är förvirrad. Kanske våIdsam.
Om han kontaktar er, ring mig omedelbart.
Var er man än är, söker han.
Sig själv.
God kväll, mr. Murdoch. Ni heter väl mr. Murdoch?
Mr "J" någonting Murdoch?
J. Murdoch. Vad heter du? Justin? Jerry?
Jag heter Jason Murdoch. John Murdoch. Jake. Hej. Jack Murdoch.
Jag måste ta mig samman.
Jag sa till killen: "Kontant ska det vara. Tre veckor är ju tre veckor. "
- Var är vår fullträff? - Däruppe, sir. Rum614.
Ännu en gatflicka.
- "J. Murdoch. " God kväll, Husselbeck. - Inspektör Bumstead.
Ditt skosnöre har gått upp.
Tur att ni är här. Walenski har visst fått nippran.
Jag tar det jag får.
Jaså, det är ni. Ni glömde plånboken här.
- När då? - Sist ni var här.
När ni glömde plånboken. Tror ni jag minns när?
Vart ska du, pysen? Var bor du?
- Har ni inget bättre för er? - Jag sköter bara mitt jobb, May.
Försök ta fast den där mördaren i stället för att slå dank.
Stick!
Hur många är det nu? Totalt sex fnask?
Han är flitig.
Husselbeck, vad är det för en mördare...
...som stannar för att rädda en fisk?
Redan här? Mördaren har fått försprång, tack vare Walenski.
Jag har känt Eddie långe, chefen, han är en bra polis.
Det kan hända att han var, men inte nu längre.
Låt mig prata med Bumstead!
De bevakar oss! Vi kommer inte undan!
Förstår ni inte?!
Släpp mig! Jag gör ingen illa.
- Vad var det? - Walenski.
Det måste vara ett straff för mina synder. Vad har jag gjort för ont?
Allt Walenski skrivit ner borde finnas här.
Walenski borde skrivas in på psyket.
Lite paranoia är bara nyttigt.
Inspektör Bumstead? Jag vill anmäla min make saknad.
- Gå till receptionen. - De hänvisade till er.
Han heter John Murdoch.
Säger er de här namnen något?
Nej. Vilka är de? Varför letar ni efter min man?
- Tänker ni anklaga honom för något? - Kanske. Mord.
Mord på vem? Vilken av dem?
Allihop.
- Jag vill inte oroa er... - Jag borde inte kommit. Ni har fel.
Vänta ett ögonblick, så får jag förklara...
Har vi träffats?
I såfall hoppas jag att du lever än.
Vad heter du?
- John. - Ett passande namn.
Jag tänkte på...
Det du håller på med... verkar ganska farligt.
Särskilt nu. Jag kunde ju vara mördaren.
Du verkar inte så mordisk. Har du några böjelser jag borde få reda på?
Förbaskat!
Mördaren slår till igen
Ni har visst upptäckt er obehagliga läggning.
- Vilka är ni? - Vi ställer samma fråga, ja?
Sov nu.
Han kan tona!
- Vad ska vi göra? Han är farlig. - Han kan tona.
- Omöjligt! - Vi har sett det med egna ögon.
Ibland tar inte präglingen. De beter sig fel när de vaknar.
De irrar omkring som vilsna barn. Men den här var annorlunda, ja?
- Vad säger doktorn? - Han är inte här.
- Och mr. Quick? - Mr. Quick är borta. Han är död, ja.
Stackars mr. Quick.
- Vet mr. Book? - Skulle vi inte veta, mr. Hand?
- Vi hoppades lära oss mer först. - Vi måste ta honom i besittning.
Vi måste ha denne man.
Mitt märke, hoppas jag.
Jag har varit så orolig för dig.
Straffar du mig?
Om det var därför du försvann ska du veta att jag tycker illa om det.
Jag hittade nycklarna i fickan, så jag förmodar att jag bor här.
- Ska du föreställa min fru? - "Föreställa"?
Vet du verkligen inte vem jag är?
Din doktor var rädd att det här kunde hända.
Jag fick hans visitkort. Han letar förtvivlat efter dig.
Schreber...
Jag lever i någon annans mardröm. Varför gick jag till doktorn?
Jag hade ett förhållande. Du var arg på mig.
Badet stänger nu.
Dr. Schreber... Mycket olyckligt att vi tvingas uppsöka er här.
Ni vet hur obehaglig vi finner all denna... fukt.
- Förlåt... - Ni inställde er inte, ja.
- Jag var rädd, mitt hjärta är svagt. - Er svaghet sitter inte i hjärtat.
Vi hittade den här i hans hotellrum. Måste vi reproducera hans minnen?
Jag försökte prägla honom, men han vaknade.
- Då har han inga minnen? - Bara fragment. Proceduren avbröts.
Det är bara att leta reda på honom. Andra har irrat iväg förut.
- Inte han. Han kan tona. - Omöjligt. Det kan bara ni.
Ta fram en ny mall av försökspersonens minnen.
- Ja, jag ska prägla honom igen. - Vi har andra avsikter med dem.
Det är snart midnatt. Vi får talas vid efter nattens toning.
Men inga fler dröjsmåI. Inget mer... inkonsekvent uppförande.
- Polisen letar efter dig. - Jag läste det.
"Mördare förföljer gatflickor. "
Jag var tillsammans med en sådan kvinna innan jag kom hit.
- Jag förstår inte. - Vi träffades på gatan.
Jag ville testa mig själv, se om jag var i stånd till något sådant.
Jag har kanske blivit galen, men jag är ingen mördare.
Jag tror dig.
Gör du?
- Bilen därute, den du kom med... - Han är polis. Han skjutsade hem mig.
Jag visste inte att han var kvar. John...
Stopp!
- Det var inte han. - Flytta på er.
- Jag har inte dödat någon. - Ni är misstänkt. Ge er.
- Jag ska lyssna på er. - Ni lär inte tro mig.
- Pröva. - Jag är förföljd.
Det är en grupp män. De vill döda mig. Jag vet inte ens om de...
- Vem lyssnar på en galning? - Flytta er.
Spring!
Ingen lyssnar på mig!
Stanna!
- Hur långt är det? - Snart framme.
- Vet ni vägen till Shell Beach? - Visst!
Jag och frugan firade smekmånad där. Man åker bara Main Street västerut...
Eller är det...?
Lustigt, jag minns inte om det är Main Street västerut eller Crosstown.
Tyvärr kan jag inte hjälpa er mer, jag är redan försenad.
Tack för att ni tog er tid.
En sak förbryllar mig.
Jag har stött på många mördare i tjänsten.
- Murdoch ger inte det intrycket. - Ni kanske inte gräver djupt nog.
- Jag vet när någon Ijuger för mig. - Personlighetsbedömning är mitt yrke.
- Ni kanske kan ge mig några tips? - Givetvis. Vi kan ta er, till exempel.
Ni är en noggrann människa. Driftig. Upptagen av detaljer.
Jag tror att ni är en ganska ensam människa. God kväll, jag måste gå.
Kom in.
- Hur mår han? - Som förut.
Walenski? Det är Frank.
Kom in.
Stäng dörren.
Jag har läst igenom dina gamla rapporter. Ett intressant fall.
Ett sånt som kan sätta fart på en mans karriär, eller förstöra den.
- Jag arbetade med fallet. - Och sen? Vad hände sen?
Ingenting. Jag har åkt i cirklar med tunnelbanan, tänkt i cirklar.
Det finns ingen väg ut. Jag känner stan utan och innan.
- Du skrämmer livet ur din fru. - Hon är inte min fru.
Jag vet inte vem hon är, eller vilka vi andra är.
- Tänker du mycket på det som varit? - Lika mycket som andra.
Jag har försökt att tydligt minnas saker som hänt mig.
Men ju mer jag tänker, desto mer nystas upp. Inget känns verkligt.
Det är som om jag bara drömt det här livet-
- och när jag vaknar är jag en annan, en helt annan person!
Du har sett något, eller hur? Något som gäller fallet?
Det finns inget fall, har aldrig funnits!
Det är bara ett enda stort skämt! Ett skämt.
Det som fordras ikväll är 12 fotoalbum...
...9 personliga dagböcker, 17 dokument...
...diverse barndoms fotografier...
Dessa väcker minnen.
Den här är fortfarande varm. Vad är det?
Minnena av en underbar älskare?
En lista över erövringar? Det får vi snart veta.
Det skulle ni nog inte uppskatta, vad ni nu heter.
Den typen av erövringar skulle ni inte förstå.
Då ska vi se... En aning olycklig barndom.
En gnutta ungdomsuppror.
Och sist, men inte minst, ett tragiskt dödsfall i familjen.
Doktorn!
Mr. Book.
Var för sover inte Murdoch under toningen?
Han kanske har kommit längre i sin utveckling.
En naturens nyck som anpassat sig. Vad väntar ni er?
Ni letar efter människans själ, det är väl skälet till ert zoo?
Det är därför ni förändrar allt varje natt.
Ni kanske funnit vad ni sökt, och det hugger er...
Det krävs flera liv för att bemästra våra gåvor. En vanlig man som tonar...
Det är absurt, men finns det någon annan förklaring?
Det är dags.
Stäng av den!
- Fredrickson ger mig snart dagskift. - Det är verkligen på tiden.
Vakna!
Kan någon höra mig?
Låt toningen börja!
Familjen Goodwin. Jeremy, Sylvia, Jane och lille Matthew.
De rika blir rikare. De får nog tjänstefolk under natten.
- Dr. Schreber, förmodar jag? - Ni!
Så hälsar man inte på en patient, doktorn, om ni är det.
- Snälla ni... - Varför sover alla?
- Inte så högt. - Vad har ni gjort med mig?!
Ingenting. Jag vill hjälpa er. Vi kan inte prata här. Om de ser oss...
Det struntar jag i. Vad är de för ena? Varför vill de döda mig? Svara!
- Ni kan verkligen göra det. - Gjorde jag det?
Ni har deras förmåga att styra saker med viljan.
De kallar det toning.
Ni agerade i självförsvar, men jag kan lära er kontrollera förmågan.
Tillsammans kan vi ta tillbaka staden.
Mina glasögon.
Han gjorde ett förfärligt intryck med sitt drönande.
- Jag sa att han måste få sluta. - Det gjorde du rätt i.
Han anföll mig. Jag vet inte vart han tog vägen.
Kom, dr. Schreber. Vi har mycket att göra, ja.
Kvällens experiment äger rum på följande platser:
Den första försökspersonen ska präglas på Avenue M.
- Ett problem. - Vi kunde inte färdigställa Avenue M.
Toningen var inte helt kontrollerad.
En motverkande kraft på maskinerna? Murdoch är mäktigare än vi trodde.
- Han börjar bli som vi. - Då måste vi bli som han.
Har ni gjort som vi sa?
"John Murdochs liv och leverne, del två. "
Vi får inte göra detta.
Murdoch äger inte dessa minnen. Hur kan hans prägling hitta honom?
Alla han uppsöker kommer att vara bekanta för oss.
När han söker efter ledtrådar följer vi minnena.
Men att prägla en av oss... Det har alltid misslyckats!
Mr. Hands förslag är enda alternativet. - Prägla.
Det sticker till.
- Är det klart? - Ja, mr. Book.
Jag har John Murdoch i tankarna.
"Johnny, jag fann det här vykortet bland din mors saker. "
"Visst väcker det minnen? Hälsa på någon gång. "
"Vi kanske kan fiska upp ännu en sjöjungfru. Hälsa Emma. Karl. "
Karl Harris.
- Hur kommer jag till Avenue C? - Ta tunnelbanan.
- Några problem? - Har ni arbetat här länge?
25 år. Inga avdrag för gott uppförande.
Vi söker John Murdoch.
- Hon vet inget. - En slutpunkt.
Hans prägling ledde oss inte till honom, vi hamnade här. Irrationellt.
Instinkter är irrationella. Vi måste gå dit de leder oss, ja.
Mr. Sleep tror att han går till bekanta platser. Hans arbete.
Gör oss till viljes, mr. Hand. Om ni vore Murdoch, ja?
Om jag vore Murdoch?
Då skulle jag minnas hur min hustru sårade mig genom att bedra mig.
Och sedan skulle jag tänka ut något sårande som hämnd.
Lämna mig ensam med henne. Jag har saker att uträtta.
Omstigning för samtliga Perrong 3.
- Hur kommer jag till slutet av linjen? - Ta expresståget.
- Varför stannade det inte? - Det är expresståget.
Det finns ingen väg ut ur stan. Tro mig, jag har försökt.
Ni är väl Murdoch, den de letar efter?
Ni är ingen mördare. De gav er en falsk identitet, som alla andra.
- Vem är ni? - Polis.
Jag var i alla fall det i det här livet. De stjäl folks minnen.
Jag har sett dem byta ut folks minnen, tills ingen vet vem de är.
- Hur vet ni allt det här? - Ibland råkar någon av oss vakna.
Det ska inte hända, men det gör det. Det hände mig.
De kommer att leta efter er, precis som de letar efter mig.
Men det gör inget, jag vet en utväg.
De har varit här.
- I natt. - Det här var hans hem.
När vi älskade henne.
Det är ju bra, men vi behöver en mer praktisk koppling till hans vistelseort.
Ja. Jag vet var vi kan hitta henne.
- Vi är mycket lyckligt lottade. - Förlåt?
Att kunna återse de platser som betytt mycket för oss.
- Jag trodde de förföljde oss. - Kanske det.
Det fanns en färja när jag var barn. Den var enorm.
Upplyst som en flytande födelsedagstårta.
Precis så sa min man till mig en gång. Just här.
- Var är han nu? - Jag önskar jag visste.
- Varför är ni här? - Jag träffade min hustru här.
- Jag träffade min man här. - Världen är liten.
- Vad gör ni här? - Jag följde efter er.
Stopp!
Det var så länge sen att jag trodde du glömt farbror Karl. Din rackare!
Farbror Karl.
Vänta...
- Är det där jag? - Ja.
- Växte jag upp i Shell Beach? - Ja. Shell Beach, din hemstad.
- Jag måste dit. Hur kommer jag dit? - Jag vet inte. Det var många år sen.
Du måste komma ihåg någonting.
Tyvärr, Johnny... Den gamla knoppen är inte vad den varit.
- Det är så Ijust. - Det var väl Ijusare tider.
Du klottrade alltid i den där boken.
Det där är jag och din pappa. Vilka snygga tokar!
Vad hände med mina föräldrar?
- Var är de nu? - De är döda.
De dog när huset brann ner. Jag tog hand om dig.
Minns du verkligen inte det?
Vad är det där? Vad är det?
Ett ärr. Du brände dig ganska illa i branden.
- Vad betyder det? - Att det här är lögn!
Min man berättade att han varit här. Han ville testa sig själv.
Se om han var i stånd att...
Jag ville tala med henne. För att få hjälp att hitta honom.
Stanna här. Jag ska ringa stationen.
Så vackert.
Jag fick det av min mor.
Hon dog nyligen. Jag har det med mig för att påminna mig om henne.
Jag beklagar.
Men det är lustigt... Jag minns inte när jag fick det.
Hur kan man glömma något sånt?
- Vad är det som händer? - Jag vet inte längre.
Jag har lämnat ditt rum orört. Du kan väl sova här i natt?
Kul att du är här. Även om det blir kort.
- Visar klockan rätt? - Ja, den där klockan går alltid rätt.
- Är det dag eller natt? - Vad tror du?
Är det kväll redan? Vart tog dagen vägen?
Du är trött, allt är möjligt.
Gå och lägg dig och sov. Vi reder ut det här i morgon.